Ohjaus:
Vincenzo NataliKuvaus:
Derek RogersSävellys:
Mark KorvenNäyttelijät:
Maurice Dean Wint, Nicole de Boer, Nicky Guadagni, David Hewlett, Andrew Miller, Julian Richings, Wayne RobsonSuoratoistopalvelut (1)
Juonikuvaukset(1)
Kuusi toisilleen tuntematonta ihmistä herää suljettuna käsittämättömään kammioon. Kukaan heistä ei tiedä, miksi tai miten he ovat sinne joutuneet, miksi tällainen rakennus ylipäätänsä on olemassa ja kuka tämän kaiken takana oikein on. Nopeasti he kuitenkin oppivat, että kammio on osa valtavaa labyrinttiä, jossa samanlaiset kuutionmuotoiset huoneet seuraavat - kenties loputtomasti - toisiaan. Osa huoneista on turvallisia, osassa on pirullisen kekseliäitä ansoja. Ulospääsyä ei ole.
Labyrinttiin suljetuilla ihmisillä tuntuu kaikilla olevan oma tarkoituksensa. Quentin on fyysisesti joukon vahvin, etevä poliisimies, jolla on luontaisia johtajakykyjä. Nuori Leaven on matemaattisesti lahjakas opiskelijatyttö. Naislääkäri Holloway tuo tilanteisiin psykologista näkemystä. Rennes on legendaarinen rikollinen - hänellä on tilillään enemmän vankilapakoja kuin kenelläkään muulla. Worth on elämäänsä pettynyt peräkammarin poika, jolla ei ole erityisen suurta hinkua päästä takaisin ulkomaailmaan. Labyrintin sokkeloista löytyy myös autistinen poika Kazan, joka aluksi vaikuttaa enemmänkin rasitteelta kuin voimavaralta.
Ryhmän keskinäiset suhteet tulehtuvat äärimmilleen, kun alati kasvava epätietoisuus kalvaa itse kunkin sisintä. Ainoaksi yhteiseksi päämääräksi jää selviytyminen ulos - ja tämä päämäärä on mahdollista toteuttaa vain, jos nämä erilaiset yksilöt toimivat ryhmänä. Pahinta on epätietoisuus, täydellinen logiikan puute. Onko tämä jokin suuri salaliitto? Ihmiskoe? Kenties kukaan ei olekaan vastuussa tästä? Täytyyhän täältä uloskäynti olla...täytyyhän?
(Future film)
Arvostelut (8)
Ensimmäinen tunti oli kuolettavan tylsä, mitä puolitoistatuntisen elokuvan kohdalla voidaan pitää heikkoutena. Elokuvassa alkaa olla jännitystä vasta loppua kohden, lukuun ottamatta hiljaista ansaa, muuten koko homma on vain älytöntä hölötystä tyhjänpäiväisyyksistä ja joistakin hahmoista olin saada ihottuman (Halloway). Näyttelijöistä ainoa, joka jotenkin onnistui, oli David Hewlett. Jos jätän huomiotta muutamat epäloogisuudet ja keskityn kiinnostavaan ja tuohon aikaan vielä omaperäiseen ideaan, on kyseessä siltikin vain keskinkertainen scifi-trilleri, jota ei todellakaan tarvitse nähdä uudestaan.
()
A strange film, but in a good way. I can kind of see why In the Tall Grass was given to Vincenzo Natali. I was only a little annoyed by some of the actors, but otherwise I have to commend the well-developed and original idea and the oppressive direction, which makes the most of the cubic claustrophobia. The ending didn't bother me at all, I like these types of endings.
()
I suddenly fancied rewatching a film that I remembered as excellent and original sci-fi horror and I was quite unpleasantly surprised. Cube is undoubtedly original, but the transition of that premise to the screen was not painless. The script tries to work with the psychology of the characters, but without much success. Actually, the bullshit it forces the characters to say is something I hadn’t seen in a long time. And on top of that, the actors are really awful (the black cop is so bad that it was funny). It was a real disappointment the second time around, the points are mostly for the idea and the atmosphere. 7/10
()
You can see that if there is an interesting and original script, it is enough for an entire film to take place in a bathroom and the viewer will be satisfied. Well, maybe I'm exaggerating, but I guess so did the creator when he came up with the idea of setting the whole film in one cube. And he pulled it out! I didn't get a chance to get bored for the whole ninety minutes and the only reason I’m not giving it four stars is because I didn't like the ending very much.
()
At first, it's very likable and imaginative, but over time, it becomes more and more nonsensical and exaggerated. The characters often fall into pseudo-analysis of each other against the backdrop of a recent terrifying experience that stop being believable the second time around and major personality shifts happen almost from minute to minute. Nevertheless, I enjoyed the ignorance of practically all the characters, which is also the ignorance of the audience. The sudden surprise that can hide in any room is taken to an absolute peak here, which is slightly ruined by increasingly complicated math games.
()
Mainos