Ohjaus:
Paul VerhoevenKäsikirjoitus:
Gerard SoetemanKuvaus:
Jan de BontSävellys:
Rogier van OtterlooNäyttelijät:
Monique van de Ven, Rutger Hauer, Tonny Huurdeman, Wim van den Brink, Hans Boskamp, Dolf de Vries, Manfred de Graaf, Dick Scheffer, Marjol Flore (lisää)Suoratoistopalvelut (1)
Juonikuvaukset(1)
Uskomattomat 3,3 miljoonaa katsojaa pelkästään Hollannissa! Turkkilainen namu onkin ylivoimaisesti katsotuin hollantilaiselokuva koskaan. Valmistaudu kohtaamaan Erik, nuori ja häpeilemätön kuvanveistäjä, joka "Panee paremmin kuin jumala" – ja kohtelee naisia kuin metsästäjä saalistaan. Kaikki muuttuu, kun Erik tapaa Olgan, tyystin toisenlaisen naisen. Alkaa myrskyinen rakkaussuhde: alaston, väkivaltainen ja provokatiivinen. Lopputulos on raju elokuva, jonka onnistui järkyttää katsojia eri puolilla maailmaa ilmestyttyään elokuvateattereihin. Nyt sen on aika jatkaa järkyttämistä dvd-julkaisuna. (Future film)
(lisää)Arvostelut (2)
It’s the excretion Olympics! Because absolutely everything possible gets excreted here. Pregnant brides excrete amniotic fluid, which is then licked up by dogs. They in turn excrete on the pavements of the city, which excretes black waste into the sea, on whose shores grow beautiful flowers, which in turn excrete worms and insects. The only thing that doesn’t get passed here is the possibility of finding horse's eye among the gastronomic specialties of a luxury restaurant. The mirrors are covered in vomit and the poop is beet red. Verhoeven off the leash here reminds me of a combination of beatnik non-conformists with seventies exploitation (the latter thanks in particular to a wild handheld camera), and it's terrible fun. Somehow they're all there (quite knowingly) for the rollercoaster ride. I'm intrigued that this cliché of the torn narcissistic artist hasn't changed much in the intervening years, because a lot of the guys I know from the Academy of Visual Arts are exactly these kinds of pricks surrounding themselves with overgrown kids, which they then realize themselves on.
()
Paul Verhoeven showed long before he came to Hollywood that he could make great films, just as Rutger Hauer showed that he was a great actor who was willing to do more than others. And to also show more. Here, it's shown that nudity is entirely natural and serves a purpose in the film, beautifully presented in a depressingly poignant manner.
()
Mainos